Poliisipäällikkö Dreyfus.
Niin, kultani.
Aioin juuri soittaa. Olen tulossa.
Minulla on juustoa ja viiniä.
Mitä?
Rakkaani. Anna lapsille suukko. Hetkinen.
–Vaimonne on toisella linjalla. –Kerro hänelle, etten ole paikalla.
Kyllä, rakkaani. Tulen sinne 20 minuutissa.
Monsieur Dreyfus. Katastrofi.
Saimme tiedon ammuskelusta Chateau de la Pierre Blanchessa.
–Herra Ballon. –Ballon, se miljonäärikö?
Se on katastrofi.
Ammuskelu ei sinällään ole katastrofi.
Saimme vain ilmoituksen ammuskelusta ja osoitteen.
Tajusin vasta juuri, että se on Ballonin koti.
–Niin? –Joten tein kauhean erehdyksen.
–Kenet sinä määräsit juttuun? –Clouseaun.
Varjelkoon.
–Komisario Clouseau. –Hyvää iltaa, herra.
–Mikä teidän nimenne on? –Henri LaFarge.
Kirjoita se muistiin.
–Oletteko hovimestari? –Päähovimestari.
Viivaa "hovimestari" yli ja kirjoita "päähovimestari".
Tässä on herra Ballon.
Tämä on suuri kunnia.
Anteeksi. Olen komisario Clouseau Sûretéstä.
Pahoittelen ulkonäköäni. Minulle sattui pieni haveri.
Haluaisitteko kylpytakin?
En sentään. Tämä on vain pientä kosteutta.
Ilmoititte ammuskelusta.
Maurice ilmoitti. Hän vartioi Mariaa.
Olin silloin vielä lentokentällä.
Tietysti. Tuo ei ole tarpeen. Selvitän jutun parissa sekunnissa.
Haluaisitteko tutkia ruumiin?
–Kernaasti. –Tätä tietä, herra.
Oletteko te Maurice?
Herra Ballon sanoi, että vartioitte jotakuta.
Tämä kynä on laukaistu hiljattain.
–Ja te olette? –Maria Gambrelli.
–Olen komisario Clouseau. –Iltaa teille.
–Tutki paikat. Mitä sinä teet? –Otan aseen.
Tämä on minun pistoolikynäni.
Ota oma pistoolikynäsi. Tämä on henkilökohtainen kynäni.
Älä etsi täältä. Etsi ulkoa.
–Mitä te sanoitte? –En mitään, herra.
Hyvä on, te voitte mennä.
No niin.
Olkaa hyvä.
–Te löysitte ruumiin. –Niin.
Onko hän ystävänne?
–Tiedättekö, kuka hänet tappoi? –En.
–Maria tappoi miehen. –Se ei ole totta.
–Hän kiistää sen. –Hän valehtelee.
–Kuulin neljä laukausta. –Mutta ette nähnyt neljää...
Anteeksi. Ette nähnyt neljää laukausta.
Ette siis voi tietää ampujaa.
–Ovi oli lukittu sisältä. –Entä sitten?
Löysin Miguelin tuosta ja Marian ase kädessä.
–Kädessäkö? –Se savusi yhä.
Oliko ase kädessänne?
–Savusiko se yhä? –Arvatenkin, mutta...
En tiedä, miten se joutui sinne.
–Naurettavaa. –Minä päätän siitä.
–Ette kai usko... –Minä uskon kaiken.
Enkä usko mitään. Epäilen kaikkia.
Enkä epäile ketään.
Kerään tosiasioita, tutkin johtolankoja–
–ja ennen pitkää juttu on ratkaistu.
Tässä jutussa on paljon sellaista, mikä ei ole ilmeistä. Se on ilmeistä.
–Mitä te sanoitte? –En mitään, herra.
Hyvä on. Voitte mennä nyt.
Mutta älkää yrittäkö lähteä.
Tämän talon koko väki on epäilyksen alaisena.
Kertokaa, mitä tapahtui.
Hän ei saanut avattua nappeja. Mekkoni nappeja.
Se on sangen outoa, koska tässä mekossa ei ole nappeja.
Hän ei saanut niitä auki. Hän repi mekon päältäni.
–Hän kävi kimppuunne. –Eikä.
Olisin auttanut, mutta hän ei malttanut.
Napit ovat kai ympäri huonetta.
Hän oli kovin kiihkeä. Intohimoinen espanjalainen.
Ja hän repi mekon päältänne?
Yhtäkkiä joku avasi oven. Miguel hyppäsi pystyyn ja...
Sitten Maurice tuli sisään ja löysi minut ase kädessä.
Tässä on jotain, mitä en oikein ymmärrä.
Mitä te ette ymmärrä?
En ymmärrä sitä, kun sanotte, ettette muista.
Taisin olla tajuton.
–Minulla on kuhmu. –Missä?
–Minäpä katson. Aivan. –En tiedä, miten se tapahtui.
–Upeaa hajuvettä. –Se on kylpyöljyä.
Olen ymmälläni. Joku varmaan löi minua.
Saitte kjyhmyn lisäksi lievän aivotärähdyksen.
–Teillä on voidetta nenässä. –Ei se mitään.
Olette likomärkä. Sataako siellä?
Typerä ajajani pysäköi liian lähelle suihkulähdettä.
Riisukaa nämä vaatteet. Saatte vielä keuhkokuumeen.
Niin kai saankin, mutta se kuuluu elämään.
Me poliisit siedämme virantoimituksessa kaikenlaista–
–mitä emme sietäisi yksityiselämässä.
Sauhutellaanko? Se rauhoittaa hermoja–
–ja auttaa ajattelemaan selkeämmin.
–Upeaa hajuvettä. –Se on kylpyöljyä.
–Se tuoksuu silti upealta. –Kiitos.
Se tuoksuu vieläkin.
–Mihin jäimmekään? –Kuhmuuni.
Saitte sen, kun joku löi teitä.
–Ainakin oletamme niin. –Miten muuten se olisi tapahtunut?
Poliisi olettaa ensin ja ottaa sitten selvää.
Niin me toimimme. Jos toimisimme muuten...
Onpa täällä tunkkaista.
–Takkinne! –Niin se on.
–Se on tulessa! –Mitä? Takkini on tulessa!
Hyvänen aika, minä palan!
Clouseau?
Hän putosi ikkunasta.
Clouseau?
Oletteko kunnossa?
Olen täysin kunnossa, kiitos.
Sitten voit mennä kotiin.
–Mennä kotiin? –Sinut vapautetaan jutusta.
Minä jatkan tästä. Hyvää yötä, Clouseau.
Hyvää yötä.
–Olen pahoillani. –Senkin idiootti. Typerys.
Onneksi hillitsin refleksini. Olisin voinut tappaa sinut.
Senkin typerys.
Pelkästään tuon takia sinut vedetään jutusta.
Takaisin kaupunkiin.
–Milloin saan raportin? –Saatte sen heti aamulla.
Herra Ballon?
–Olen poliisipäällikkö Dreyfus. –Missä komisario Clouseau on?
Minä johdan tutkintaa.
Teitä ja rouva Ballonia ei vaivata–
–eikä lehdistö saa loata Ballonin nimeä.
Hän oli outo tyyppi, mutta pidin hänestä.
–Tarkoitan Clouseauta. –Niin, hän on...
Hän on poikkeuksellinen mies.
Komisario Clouseaulla. Hetkinen, olkaa hyvä.
Poliisipäällikkö Dreyfus.
–Komisario Clouseau tässä. –Tule tänne oitis.
Jatkat Gambrellin jutun tutkintaa.
Maria Gambrelli. Sisäkkö, joka tappoi autonkuljettajan.
Maria Gambrelli, sisäkkö. Hienoa.
Tulen oitis. Kiitos.
Kato, pääsin takaisin juttuun.
Maria Gambrelli on kaunis. Viaton.
Se oli hyvä harjoitus. Alat petrata.
Petraat päivä päivältä.
Tosiasioita, Hercule.
Millään muulla ei ole väliä.
Ilman niitä rikostutkinta on pelkkää arvausleikkiä.
Kuuntele minua, niin opit jotain.
Tämän jutun tosiasiat ovat...
Autonkuljettajan ruumis löytyi toisen sisäkön huoneesta. Tosiasia.
Kuolinsyy: neljä luotia rintaan. Tosiasia.
Luodit ammuttiin läheltä automaatti–Berettalla. Tosiasia.
Maria Gambrelli löydettiin murha–ase kädessään. Tosiasia.
Murha–ase oli rekisteröity kuolleen, Miguel Ostosin nimellä–
–ja sitä pidettiin Ballonin Rolls–Roycen hansikaslokerossa.
Palvelijat ovat todistaneet, että Miguel Ostos hakkasi...
Rikoit karttakeppini, typerys. En voi enää osoittaa millään.
Miguel Ostos hakkasi usein Maria Gambrellia.
Ja sitten monsieur ja madame Ballonin todistukset–
–samoin kuin palvelijoiden, ja kullakin on täydellinen alibi.
No niin, Hercule. Mitä voimme päätellä tästä?
–Maria Gambrelli tappoi kuljettajan. –Mahdotonta!
Hän suojelee jotakuta. Vaistoni sen sanoo.
–Mutta tosiasiat... –Unohdat motiivin.
–Mies hakkasi häntä. –Hän oli espanjalainen.
Hän repi mekon naisen päältä.
Tappaisitko jonkun, joka repii mekon päältäsi?
–Enpä kai. –Et tietenkään.
Ei, ei.
Siitä ei ole epäilystäkään.
Maria Gambrelli suojelee jotakuta.
Se henkilö on murhaaja.
Ja minä löydän sen murhaajan ennen huomista.
Maria Gambrelli kertoo minulle, kuka se on.
–Mitä sinä sanoit? –En mitään.
Vai niin. Hyvä on.
Voit mennä, Hercule.
Miksi annoitte Gambrellin jutun takaisin Clouseaulle?
Se on hyvä kysymys ja ansaitsee vastauksen.
Mutta tämän täytyy pysyä luottamuksellisena.
Tänä aamuna kello kuusi sain puhelun esimieheltäni.
Kuulin, että eräät vaikutusvaltaiset tahot–
–haluavat Clouseaun takaisin.
–En voi muuta kuin totella. –Hämmentävää.
Jos paljastaisin soittajan, olisit vielä hämmentyneempi.
–Mutta miksi? –Toinen hyvä kysymys. En tiedä.
Gambrellia tuodaan.
Istukaa alas, neiti Gambrelli.
Mihin me...
Huomenta, monsieur.
Hyvää huomenta, neiti Gambrelli.
–Nukuitteko hyvin? –En.
–Loistavaa. –Vankilassa ei ole helppo nukkua.
Eikö? Ei tietenkään ole.
Meidän täytyy tehdä asialle jotain.
Typerä laatikko. Aloitan helpoilla kysymyksillä.
–Sopiiko, jos tupakoin? –Tietysti.
–Ottakaa tästä. –Kiitos.
–Ottakaa te tästä. –Kiitos.
–Sangen ystävällistä. –Mitäs pienistä.
–Sallikaa minun. –Kiitos. Toisin päin.
Se maistuu pahalta toisin päin.
No niin.
–Onko olo mukava? –Vankilassa saisi olla näitä tuoleja.
Aivan ehdottomasti. Huonekalut ovat siellä kamalia.
Kuin istuisi lattialla.
Jonkun pitäisi tehdä asialle jotain.
Minäpä teen heti asialle jotain.
Saanko vankilan ylitarkastajalle?
Joskus täytyy kiertää paperisota ja on iskettävä suoraan sydämeen.
Vankila on tarpeeksi paha ilman epämukavia huonekaluja.
Ylitarkastaja, komisario Clouseau tässä.
Milloin teette jotain vankilanne huonekaluille?
Me emme ole villejä. Tämä ei ole keskiaikaa.
Se on rangaistuslaitos, ei mikään kidutuskammio.
Se pisti miettimään.
Ehdotan, että harkitsette asiaa vakavasti.
Nykyaikaiset rikolliset vaativat nykyaikaisia menetelmiä.
Nykyaikainen vankila vaatii nykyaikaisia huonekaluja.
Se on ainakin minun mielipiteeni.
Kuten teillekin, ylitarkastaja. Saastainen sika.
Olette epätavallinen poliisi.
Kansionne.
Pidän aina tärkeät asiakirjat lukkojen takana.
Ei vara venettä kaada.
Tässä...
Voi... Anteeksi. Miten tyhmää.
No niin...
Neiti Gambrelli, kansionne sisältää kiinnostavia tosiasioita.
Tunsitte ilmeisesti Miguel Ostosin jo jonkin aikaa.
Olitteko rakastunut häneen?
–Vaikka hän raiskasi teidät? –Mitä?!
Puutarhuri Georges Duvalin mukaan te kuvailitte Ostosia näin:
"Se hullu espanjalainen raiskasi minut isäni pellolla".
–Hän ei raiskannut minua. –Eikö hän ottanut teitä väkisin?
Minä kompastuin juureen.
Otin Miguelista tukea, ja me molemmat kaaduimme.
Itkin, mutten siksi, että olin pahoillani tapahtuneesta.
Vaan siksi, mitä hän sanoi.
–Hän loukkasi teitä. –Ei.
Hän sytytti savukkeen ja veti pitkät savut ja...
Miksi te aina tupakoitte jälkeenpäin? Ilmankos tupakkayhtiöt vaurastuvat.
Täytyy tunnustaa, etten ole ajatellut asiaa.
Viime yön piti jäädä viimeiseksi. Suhteemme oli ohi.
–Tekö aioitte jättää hänet? –En. Hän aikoi jättää minut.
Hän oli oudolla tuulella. Hän höpisi espanjaksi ja itki.
–Hän purskahti itkuun. –Ihanko totta?
Kun yritin lohduttaa häntä–
–hän alkoi repiä vaatteita yltäni ja kiroilla.
Sangen outoa.
En vain ymmärrä... Ostos aikoi jättää teidät–
–mutta kertomanne mukaan hän muistutti mustasukkaista hullua.
Pelkäsin hänen kärsivän, jos hän joutuisi jättämään minut–
–koska hän ajattelisi minun olevan yksin.
Joten kerroin, että minulla oli toinen.
Minä valehtelin. Mutta vain hyvää hyvyyttäni.
–Olen pahoillani. –Ei se mitään.
Typerä räätäli. Ei huolta. Muutama tikki, eikä sitä huomaa.
Miguel? Hercule?
–Täytyykö minun palata vankilaan? –Ikävä kyllä.
Mutta älkää luopuko toivosta.
–Mitä haluat? –Kutsuitte minut.
Totta kai kutsuin!
–Näkemiin. –Näkemiin, rak... neiti Gambrelli.
On ilmiselvää, että hän suojelee jotakuta.
Voitteko murtaa hänet?
Ennen pitkää hän syö vielä minun kädestäni.
Mies täytyy saada kiinni, ennen kuin hän lähtee maasta.
–Ette tiedä, kuka hän on. –Maria auttaa meitä. Vapauta hänet.
Miten hän voisi auttaa vankilasta käsin?
–Mutta poliisipäällikkö Dreyfus... –Minä otan vastuun.
Vapauta hänet. Pidätän syyllisen vuorokaudessa.
Auta minut irti tästä. Herranen aika.
Afrikka on nyt kädessäni.
Hienoja ilmapalloja.
Onko teillä lupa myydä ilmapalloja?
Lupa?
Hyvää huomenta.
Huomenta, Georges. Voinko auttaa?
Kyllä, ja ehkä minäkin voin auttaa teitä.
Miten ihmeessä?
–Muistatteko sen murhayön? –Onko tuo retorinen kysymys?
Kakista ulos. Mitä sinä haluat?
Näin teidän kiipeävän alas Marian huoneesta.
–Sinulla on terävät silmät. –Ja iso vatsa.
Sitä on vaikea pitää täynnä nykyhinnoilla.
Juttelemmeko kansantaloudesta, vai mitä ajat takaa?
Sataatuhatta frangia. Ruokaostoksia varten.
Sitten voisin ehkä ummistaa silmiäni.
Vatsallesi pitää toki tehdä jotain.
Hei! Kiltti koira! Kiltti koira!
Kiltti koira.
Anteeksi. Satuin kulkemaan ohi.
Pieni... Olette leikannut kukkia.
Tai leikannut jotain. Saksenne ovat veressä. Outoa...
Tosiasiat, Hercule.
Niiden takana piilee totuuden kudelma.
Tutkikaamme näitä tosiasioita.
Maria löydettiin murha–ase kädessään.
Murha–aseessa oli tuoretta verta.
Murha–aseessa oli vain hänen sormenjälkiään.
Koko palvelusväellä on vedenpitävät alibit.
Hercule, mitä nämä tosiasiat osoittavat?
Maria tappoi puutarhuri Georges'n.
Sinä olet idiootti. Vain noviisi päättelisi noin.
Miguelin tappaja tappoi Georges'n salatakseen ensimmäisen rikoksen.
Hän yrittää lavastaa palvelustytön syylliseksi.
Ketä te epäilette?
Minä epäilen kaikkia.
–Se on yksi mahdollisuus. –Mahdollisuus?
Se on itse varmuus! Tyttö on saatava tunnustamaan–
–että hän suojelee jotakuta, ja sitten paljastamaan miehen nimi.
Ei enää kissa– ja hiirileikkejä.
Ei enää kierteleviä kuulusteluja.
Hänen itsensä ja oikeuden tähden–
–kaivan sen tiedon hänestä kaikin keinoin, paitsi väkivalloin.
Hän tulee toki kärsimään.
Lopulta hän on vapaa, ja me saamme tappajan.
–Vapautitte hänet uudestaan? –Niin.
Selvitetäänkö tämä nyt, vai myöhästynkö konsertista?
Emme voi erottaa häntä noin vain.
Noin vain? Hukumme raatoihin. Hamletin huipennustako odotat?
Jos vertaat tätä Shakespearen tragediaan–
–Macbeth olisi sopivampi vaihtoehto.
Rakkaani... Lyöntipalloni.
Se oli rouva Ballon. Seuraa häntä.
Soita minulle heti, kun selvität, minne hän menee.
Komisario Clouseau.
–Hyvää iltaa, herra Ballon. –Hyvää iltaa.
Minulla olisi pari kysymystä.
–Pari epäselvyyttä. –Pelaatteko biljardia?
Olen pelannut sitä jonkin verran.
Keskustelukin sujuu rennommissa merkeissä.
Ottakaa keppi.
Tämä saa kelvata.
–Sangen outoa. –Kokeilkaa tavallista keppiä.
–Tuota kutsutaan restiksi. –Aivan, restikeppi.
Vanhanaikainen keppi on parempi.
Olen hirveän pahoillani, mahdottoman pahoillani.
Ei se mitään. Särkyyhän noita.
Kokeilkaa tätä. Tämä on lempikeppini.
Se on hyvä kaarilyönneissä.
Teillä oli kysymyksiä, komisario.
Olisin halunnut jututtaa vaimoanne.
Hän on ulkona. Hän ehti juuri lähteä.
Minä ehdin juuri pois alta, kun hän lähti.
Herra Ballon, ettekö sanonutkin...
...että murhayönä...
...olitte juuri saapunut Lontoosta kello 23:n lennolla?
–Miksi kysytte? –Se peruttiin huonon sään takia.
Saavuin aiemmalla koneella.
Väitän suoraan, herra Ballon, että te murhasitte Miguel Ostosin.
Älkää olko naurettava.
Jos siirtyisitte...
Nämä kaarikepit ovat hankalia.
Vetäkää.
Inhosin toki Miguelia.
Mutten tapa ketään pelkästä inhosta.
Anteeksi.
Voisin kertoa teille koko jutun.
Sovimme Miguelin kanssa, että hän tulisi kello 23:n koneelle.
Hän olisi ollut matkalla kentälle, kun tulin kotiin.
Vaimoni oli kutsuilla.
Sain olla ainakin tunnin yksin kotona.
–Miksi? –Marian takia.
–Mitä? –Oletteko yllättynyt?
Sitten väitän, komisario Ballon, että löysitte Miguelin Marian kanssa–
–ja tapoitte hänet pustasukkaisuuden muuskassa!
Myönnän suhteen, mutta tappaisinko siksi?
–Tappaisitteko te Marian takia? –Tietenkin... en.
On yhä teidän vuoronne.
Olen hirveän pahoillani. Taisin repiä biljardipöytänne.
Puhelu komisario Clouseaulle.
Se on siis minulle.
Komisario Clouseau tässä.
Selvä. Pysy siellä, tulen sinne välittömästi.
Voisitteko auttaa minua?
Avustajani odottaa, ja olen vailla autoa.
Pierre voi viedä teidät.
Pelimme on kai ohi. Laittaisitteko keppini pois?
Pyydä Pierreä hakemaan auto.
Autonne on valmis, herra.
Olen hirveän pahoillani, herra Ballon.
Älkää suotta. Maurice hoitaa sen.
Päästäkää irti, senkin...
Kiitos, herra.
Tuon telineen keksijä joutaisi hullujenhuoneelle.
Jatkamme toisella kerralla.
Milloin tahansa.
Arkkitehtinnekin joutaisi hoitoon.
Rouva Ballon on asunnossa 12.
Jää tänne. Lähetä apua, jos en tule ulos 10 minuutissa.
Huomenta. Olen riistanvartija. Onkohan teillä metsästyslupa?
Metsästyslupa?
Ampuiko hän variksia?
Hän tekeytyi metsästäjäksi vahtiakseen Ballonin taloa.
Kymmenellä Clouseaulla voisin tuhota vaikka koko maailman.
–Missä hän on nyt? –En tiedä.
Hänelle soitettiin sen jälkeen.
Hän sanoi saaneensa ratkaisevan johtolangan.
Juttu ratkeilee jo niin paljon, ettei yksi rako lisää haittaa.
François? Leikkasin juuri peukaloni irti.
Seurasit siis Maria Gambrellia tähän jumalanhylkäämään paikkaan.
Seurasin häntä polkua pitkin Camp Sunshinen sisäänkäynnille.
Camp Sunshinen?
Olisin soittanut, mutta näin, kun sisäkkö Dudu meni myös sisään.
Palaa Ballonin taloon etsimään lisää johtolankoja.
Yritän ottaa selvää, mitä täällä tapahtuu.
Joutuin nyt.
CAMP SUNSHINE TERVEYDEN JA ONNEN PUUTARHA
Hyvää iltapäivää.
Olen komisario Clouseau Sûretéstä.
Onko teillä asiakasta nimeltä Maria Gambrelli?
Hän taisi tulla tuli noin tunti sitten.
Kyllä. Gambrelli. 11.45.
–Missä hän voisi olla? –Missä vain, ehkä virkistysalueella.
Kiitos.
Saanko kysyä jotain?
Oletteko käynyt uimassa?
Mistä tiesitte?
Työhöni kuuluu tietää.
Minne te luulette menevänne?
En luule. Minä tiedän, minne menen.
–Menen virkistysalueelle. –Ette noin.
–Mitä te sanoitte? –Ette mene virkistysalueelle noin.
–Minä olen komisario Clouseau. –Minä olen Turk.
–Etsin sieltä erästä. –Ette etsi, jollette riisuudu.
–Teidät on pidätetty. –Miksi?
Hävyttömyyksien esittämisestä viranomaiselle.
Sekä itsensä paljastamisesta. Eikö kenelläkään ole vaatteita?
–Tämä on nudistileiri. –Nudistileiri?
Eikä sisään pääse, jollei riisu vaatteitaan.
–Kaikkiako? –Viiksiä myöten.
Soititteko te poliisin?
Joku ilmoitti murhasta.
–Tutkikaa leiri. –Yksi miehistänne on jo täällä.
Komisario Clouseau.
–En voi ymmärtää... –Murha?
–Anteeksi? –Clouseau!
Täällä!
Nopeasti.
–Kuulkaa, tuo on Dudu. –Dudu?
–Hän on kuollut. –Kuollut? Dudu?
Pois sieltä. Kerätkää kaikki yhteen.
Tuokaa se idiootti, jos löydätte hänet.
Jos täällä on murhattu joku, toivottavasti se on Clouseau.
–Mitä me teemme? –Emme voi lähteä ilman vaatteita.
Minua paleltaa. Katsokaa nyt tätä kananlihaa.
Clouseau!
–Tiedän, miltä teistä tuntuu... –Näen painajaista.
–Onneksi emme jääneet kiinni. –Mitä me nyt teemme?
Pysykää alhaalta. Minusta näkyy vain yläpuoli.
Ehkä ihmiset luulevat, että olen tullut rannalta.
Emmekö voisi vain ajella?
Ei, vien meidät asunnolleni ja yritän saada meidät sisään.
Kävi miten kävi, pysykää tyynenä.
–Vakuutan, ettei hän ole täällä. –Anteeksi, mutta haluan nähdä itse.
Onko hän ollut koko päivän poissa?
Hän lähti aamulla ennen minua. Palasin tunti sitten.
Henri voi vahvistaa. Päähovimestari.
Haluaisin puhua Henrin kanssa.
Hän olisi voinut vahvistaa.
Enää muutama kortteli.
Minä sekoan kohta. Alan kirkua, enkä voi lopettaa.
Yrittäkää malttaa mielenne.
Hillitkää itsenne!
Unohda Gambrellin juttu. Ilmoittaudu arkisto–osastolle.
Se on Martiniquella. Huomenna, tai saat unohtaa eläkkeesi.
Suoritin vain tehtävääni. Olen oikeassa, näette vielä.
Maria Gambrelli ei ole murhaaja. Tässä on jotain henkilökohtaista.
Syvästi henkilökohtaista.
Minä vihaan sinua. Päästä varpaisiin. Ulos!
Haluatteko minun lähtevän?
Teette pahan virheen.
Jos Maria ei ole murhaaja–
–lähetätte viattoman tytön giljotiiniin!
Anteeksi, François.
Ja vielä yksi asia!
Martinique?
Hän on lähdössä.
Entä ne vaikutusvaltaiset tahot, jotka halusivat Clouseaun juttuun?
Hän on tehnyt jo paljon enemmän kuin he voisivat ikinä tehdä minulle.
Sitä paitsi taidan tietää, kuka niiiden pyyntöjen takana on.
–Ballon. –Ballon?
–Hänellä oli suhde Maria Gambrelliin. –Oletettavasti.
Ihmettelin ensin, miksi murhajuttu annettaisiin Clouseaun tutkittavaksi.
–Etenkin näin tärkeä juttu. –Miksi Ballon haluaisi niin?
Ei haluaisikaan. Ellei hän suojele jotakuta.
Jos sinä suojelisit jotakuta, kuka olisi paras mies juttuun?
Typerys. Tutkija, joka on täydellinen typerys.
–Clouseau? –Luonnollisesti.
Jos Gambrelli tuomitaan, Ballon sotkeutuu skandaaliin–
–ja Clouseau oli hänen vakuutuksensa sen varalta.
No, hän on mennyt.
Tunnen itseni taas lapseksi.
Kiinnostava teoria. Entä, jos olette väärässä?
Se on toki epätodennäköistä–
–mutta ehkä Ballon ei suojelekaan Gambrellia.
Ehkä tyttö on viaton, kuten Clouseau väittää.
Ehkä Ballon suojelee jotakuta toista.
–Tai on itse syyllinen. –Sadistinen ajatuskin.
Jos sattuisi niin, että olette väärässä–
–ja Clouseau, täydellinen typerys...
–Se olisi loppuni. –Sitä sietää miettiä.
–François? –Niin, poliisipäällikkö?
–Voisitko soittaa lääkärin? –Oletteko sairas?
Taisin puukottaa itseäni kirjeveitsellä.
Kato, senkin typerys! Päästä irti!
Mitä sinä teet? Ei nyt!
Päästä irti, senkin typerys!
–Komisario Clouseaulla. –Anna se puhelin tänne, idiootti.
Komisario Clouseau.
Täällä poliisipäällikkö. Olet taas Gambrellin jutussa.
No niin, Kato, olen taas mukana.
Viritän ansan, otan tappajan kiinni–
–ja todistan koko maailmalle, että Maria Gambrelli on syytön.
Clouseau tässä. Yhdistäkää minut avustajalleni.
Unohdin itsepuolustuksen ensimmäisen säännön.
Aina pitää odottaa odottamatonta.
Olisit voinut tappaa minut.
Sinun täytyy hyökätä, kun odotan sitä vähiten–
–etkä saa antaa armoa. Ymmärrätkö?
Hercule? Clouseau tässä. Olen taas mukana jutussa.
Vapauta Maria Gambrelli heti–
–ja varaa pöytä kahdelle Café Olésta.
Pura laukkuni ja ota uusi sininen pukuni esiin.
Otan lämpimän kylvyn ja alan hioa strategiaani.
Clouseau vapautti naisen taas ja vie tämän ravintolaan syömään.
Kaikki lehdet kirjoittavat siitä.
Myös Christian Science Monitor, ja Clouseau antoi jutun heille itse.
Hän väittää, että nainen suojelee rakastaan–
–ja miehen saa parhaiten esiin tekemällä hänet mustasukkaiseksi!
Se älykääpiö. Se suuruudenhullu.
Hänen takiaan rikostutkinta ottaa tuhat vuotta takapakkia.
–Enkä minä voi sille mitään. –Miksi et?
Entä jos hän on oikeassa?
–Entä sitten? –Se olisi minun loppuni.
Tervejärkisyys tekisi tilaa hulluudelle.
–Rentoudu. –Kun Clouseau on vapaana?
Jos esität tuollaisia ehdotuksia, terapia olisi paikallaan sinullekin.
Mene makuulle ja rentoudu.
Luuletko, etten halua rentoutua?
Antaisin mitä vain kunnon yöunesta.
En ole nukkunut kolmeen yöhön.
Olen syönyt vain kanaa ja keittoa.
Minä sekoan. Minä ratkean saumoista.
Katso silmääni. Minulla oli hyvä silmä. Kaksi silmää.
Toivoa ei olekaan, ellen pääse eroon Clouseausta.
Minun täytyy päästä eroon Clouseausta.
Mikä hätänä?
Et saa katsoa, kun kävelen ylös, senkin tuhmeliini.
–Tule sitten. –Avaan juuri oven lukkoa.
Revit housusi, jotta saisit houkuteltua minut asuntoosi.
–Tämä on asuntoni. –Tiedän, että tämä on asuntosi.
–Entä pieni houkutus? –Et saa houkutella minua.
Ho–ho–ho–houkutus!
Tiedätkö mitä? Tiedän, että tämä on asuntosi.
Mutta se ei auta sinua.
–Miksei se auta minua? –Koska...
–Kysymys, vastaus, komisario. –Jacques Clouseau.
Olen luopunut seksistä.
–Lupaa minulle. –Mitä, kultaseni?
Lupaa, ettet tupakoi jälkeenpäin.
Lupaan sen upseerina ja herrasmiehenä.
Sekä poliisina.
Jacques? Kanna minut.
Hyvä on, kultaseni.
–Jacques, vannoin, etten... –Anteeksi, kultaseni.
–Vannoin, etten enää tekisi niin. –Kyllä, kulta.
–Ja aion pysyä vahvana. –Kyllä, kulta.
Me kaikki maksamme synneistämme.
Voisitko avata oven, kultaseni? Lopussa kiitos...
–Ihanaa! –Kultaseni!
Rakkaani, suloinen kultani.
Suloinen kultani...
Jacques? Siellä on ehkä joku tärkeä.
–Mikä voisi olla tätä tärkeämpää? –Katso minun hihaani.
–Ei se mitään. Se näyttää paremmalta. –Mene ovelle.
–Siellä on varmaan joku tärkeä. –Älä mene pois.
Joutuin nyt.
–Rakkaani? –Olen tulossa, ihana rakkaani.
Sangen outoa.
Rakkaani, tule tänne.
Tämä on liikaa yksinkertaiselle poliisille.
Tule tänne, rakkaani.
Odota, minä... Odota, rakkaani.
Sinä olet kaunis...
–Olet kaunis kuin pieni nuppineula. –Nuppineula?
–Ei! –Kato, senkin typerys!
Kato! Kato!
Jacques! Apua!
–Jacques! –Ei hätää, se on vain Kato.
Typerysparka.
Jacques! Minä tapoin hänet!
Et tappanut. Hän on kunnossa.
Mikään ei häiritse meitä enää.
"Ruumiiden vana seuraa komisario Clouseauta."
Neljä ihmistä. Ovimies, kaksi asiakasta ja kasakka.
Sangen valitettavaa.
Ballonin murhien kanssa summa nousee kahdeksaan.
Sehän vain todistaa sen, mitä olen sanonut koko ajan.
Se tekee sinusta suurimman ennustajan–
–sitten kenraali Custerin, joka sanoi piirittävänsä intiaanit!
–Maria ei tappanut niitä neljää. –Mitä neljää?
Viimeistä neljää ihmistä. Olin hänen kanssaan koko ajan.
Oikea tekijä tappoi ensimmäiset neljä.
–Ovimiehen? Kasakan? –Viattomia sivustakatsojia.
Onneksi hän ei osunut minuun.
–"Onneksi" ei ole oikea sana. –Se todistaa teoriani oikeaksi.
Maria ei paljasta entisen rakastajansa nimeä.
Ja tämä tappaa ennemmin kuin menettää Marian.
Väitätkö, että mies, jota Gambrelli suojelee–
–tappoi kahdeksan mustasukkaisuudesta?
Ja lavasti Gambrellin murhaajaksi?
–Hän on mielipuoli. –Entä sisäkkö?
Kuristiko mies hänetkin mustasukkaisuudesta?
Hän kai erehtyi uhrista.
–Nudistileirillä? –Emme ole täydellisiä.
Älykääpiö! Mielipuoli!
Nappaan murhaajan iltaan mennessä.
–Minulla on suunnitelma. –Millainen?
Suunnitelma, joka ei voi epäonnistua.
Muista nyt, että tasan kello kahdeksalta–
–sammutat pääkatkaisimen, kun aion nimetä murhaajan.
Viideksi sekunniksi.
Riittävän kauaksi aikaa, että murhaaja lähtee huoneesta.
Tahdistetaan kellot.
Seitsemän sekunnin päästä kello on täsmälleen...
14.43.
Kellonne on pysähtynyt. Minun kelloni näyttää 19.46.
Niin. 19.46.
–Nyt se on lähes 19.47. –Hyvä on.
–Tahdistammeko aikaan 19.47? –Niinhän sinä sanoit.
Sanoin lähes. Nyt se on kymmentä vaille 19.47.
–Minun on kymmenen yli 19.47. –Siirtäkää kelloanne taaksepäin.
Neljä. Kolme. Kaksi. Yksi. Nyt.
Outoa. Sekuntiviisari ei liiku.
–Se tikittää. –Se liikkuu nyt.
Niin liikkuu. Tiedän sen. Näen, että se liikkuu nyt.
Nyt kello on 19.47 ja 23 sekuntia.
Tahdistetaan 19.47:ään ja puoleen.
Viisi. Neljä. Kolme.
Kaksi. Yksi. Nyt.
–Kelloni on pysähtynyt. –Sinun kellosi on pysähtynyt?
Mikä yhteensattuma. Se on pysähtynyt täysin.
–Tässä. Ota minun. –Entä te?
–Minä puhun, kunnes valot sammuvat. –Entä kellot?
Kyllä se järjestyy. Minä keksin jotain.
Oikein ystävällistä. Ei tarvitse seisoa. Istuutukaa.
Ihmettelette varmaan, miksi olen pyytänyt teidät tänne.
Syömme aina yhdeksältä, ja olette keskeyttänyt kaiken.
Teitä ei vaivata kauan.
Kellonne on pysähtynyt.
Jos haluatte tietää ajan, se on täsmälleen 19.50.
Kellosi jätättää.
Tämä on pysynyt ajassa siitä asti, kun annoit sen minulle.
Minä en antanut sitä.
Minun kelloni näyttää 19.55.
–Samoin. –Teillä edistää.
Minun kelloni on oikeassa. Todistan sen.
Kertoisitteko oikean ajan? 19.54. Kiitos.
–Niin? Teille, komisario. –Ahaa, minulle.
–Niin? –Mitä kello on?
–Kellonne on pysähtynyt. –Missä olet?
Kellarissa. Soitin keskuksen kautta.
En voi katkaista virtaa, ellen tiedä kellonaikaa.
–Se on 19.54. –55 nyt.
Mutta en tiedä, milloin kello on kahdeksan.
–Laske. –Mitä?
Tarkoitatko sekunteja?
Tarkoitan juuri sitä, äläkä soita minulle enää.
No niin.
Minä kerron teille–
–miksi olen kutsunut teidät tänne.
Yksi teistä on murhaaja.
36, 37, 38, 39...
Ennen kuin nimeän tappajan, selitän teille tosiasiat–
–joiden avulla selvitin miehen tai naisen henkilöllisyyden.
Iltana, jona kuljettaja...
–Mikä kuljettajan nimi oli? –Miguel.
–Migwell. –Ei, Miguel.
–No, se italialainen... –Hän oli espanjalainen.
Se espanjalainen, Mingwell, oli raivoissaan Maria Gambrellille.
Hän repi tältä mekon päältä...
–Jalkani! –Olen pahoillani. Anteeksi.
En huomannut häntä. Anteeksi.
Hän repi mekon päältä, ja sillä hetkellä ovi aukesi–
–ja joku ampui hänet.
Maria ei nähnyt tappajaa, koska hän oli tajuton.
–Hän oli saanut päähänsä kjyhmyn. –Minkä?
Kjyhmyn.
Hän sai sellaisen kjyhmyn vain yhdellä tavalla.
Hänen päähänsä osui esine, ja se esine oli kaapin oven kahva.
Joku piileskeli kaapissa.
Kun hän avasi oven, hän sai päähänsä kjyhmyn.
Menkää jo asiaan.
–Älkää sotkeutuko... –Senkin kömpelö idiootti!
Olen hirveän pahoillani.
Nuo höyhenet...
Minä tulen, Maria, rakkaani...
Pitäkää varanne, monsieur.
Älkää käykö kiinni. Minä taidan karaten.
Käteni ovat tappavat aseet.
No niin.
Haluaisin tietää erään asian. Nämä huhut...
–Mitä tapahtui? –Putositte sohvalta, senkin tyhmä...
Tiedän kertomattakin, että putosin sohvalta.
Kaikki, mitä teen, on suunniteltu tarkasti. Tiedän sen.
No niin.
Mitä olinkaan sanomassa?
Mitä te teette siinä? Ettekö voi kuunnella, kun puhun?
Ette kuuntele.
Minä kuulin joka sanan.
–Kertoisitteko sitten, mitä sanoin? –Puhuitte kaapista.
Kun ovi aukesi, Maria sai kuhmun päähänsä.
Päättelitte, että joku piileskeli...
Hän sai kjyhmyn... Kuulkaahan.
Voin testata teitä varoittamattakin, joten pysykää valppaana jatkuvasti.
Se, joka oli siis kaapissa, avasi oven ja kolkkasi Marian.
Kaapissa ollut mies oli kaapissa jostain syystä.
–Mistä tiedätte, että se oli mies? –Koska löysimme sormenjälkiä.
Ja ne olivat teidän sormenjälkiänne.
Tämä on kotini. Käyn siellä usein.
–Minkä vuoksi? –Viimeksi koiden.
–Köiden? –Koiden.
–Maria valitti köistä. –Köistä?
Onko se totta? Valititko köistä?
–Kyllä, minä valitin koista. –Tarkoitat köitä.
Lentäviä köiperhosia. Tietysti.
Mutta en ymmärrä, että tämän kokoisessa taloudessa–
–köistä valitetaan herra Ballonille–
–eikä palvelijoille tai köiden tuhoajalle.
Unohdamme kuitenkin sen–
–ja keskitymme erääseen toiseen tuhoajaan.
212, 213, 214...
Maria Gambrelli tajuaa nyt erehdyksensä–
–mutta hän ei paljastaisi, ketä hän on tapaillut salaa.
Emme voi tuomita häntä, koska hän ei tätä tappajana.
Mutta tämä mies ei ollut vain tappaja.
Hän oli katala roisto, joka ennemmin tapattaisi kuin menettäisi rakkaansa.
Hän piileksi kaapissa, kun Maria ja espanjalainen tulivat.
–Hän ampui ja antoi aseen Marialle. –Ette tiedä, mistä puhutte.
Benjamin, ole hiljaa!
–Haluatteko sanoa jotain? –Ei halua.
–Kysykää tuolta naiselta! –Ettäs kehtaat!
–Hän makasi mieheni kanssa! –Valehtelija!
Miehelläsi oli suhde minun vaimooni!
–Kiitos, Pierre! –Entä sinä ja Simone?
Entä sinä ja Georges?
Sinä tapoit hänet! Menit kasvihuoneeseen!
–Miksi tappaisin Georges'n? –Teillä oli suhde!
–Siksikö? –Koska hän vokotteli rouvaa!
Näin, kun tapoit Dudun!
Miksi muka tappaisin Dudun?
Koska sait tietää, että hänellä oli suhde Pierreen.
Koska sinä ja Dudu kiristitte rouvaa.
–Hän näki, kun rouva tappoi Miguelin. –Se on mahdotonta.
Georges näki Ballonin kiipeävän Marian ikkunasta.
En tappanut häntä. Olin kaapissa.
Vaimoni ampui Miguelin vahingossa.
–Panin aseen Marian käteen. –Pidätän teidät.
Pysykää erossa tästä.
Entä Henri? Sinä tapoit hänet.
–Miksi muka? –Pidätän teidät.
Näin, kun veit ruumiin Marian huoneeseen!
Miksi muka tappaisin Henrin?
298, 299...
Hercule, sytytä valot.
Päästä minut sisään, Benjamin.
Ei!
Pysähtykää! Tulkaa takaisin, senkin typerykset!
–Clouseau, pysäytä heidät! Pommi! –Mikä?
Pommi?
–Se oli sinua varten. –Miten niin minua varten?
Ovimies, kaksi asiakasta, kasakka, ja nyt kuusi syytöntä ihmistä lisää.
He olivat murhaajia, paitsi Maurice, joka oli kiristäjä.
Sinuun verrattuna he olivat pyhimyksiä.
Vihaan sinua, Clouseau.
Mitä te teette minulle? Päästäkää.
Päästäkää irti jalastani.
Hercule, ota hänet irti minusta.
Päällikkö, jalkani!
Päällikkö!
Jacques? Oletko kunnossa?
Se on nyt ohi, kultani. Olet vapaa.
Jacques!
Ei!
Jacques!
Suomennos: Petri Hautala www.sdimedia.com